Det var en gång. . .
Nej, så börjar man inte. Då låter det som en saga och det är det inte.
Här finns sagofigurer som drakar, alver, gripar och annat. . .
. . .och här finns magi.
På min tid var magi betydligt vanligare än nu.
Men tiderna förändras, och tiden färdas bara åt ett håll.
Så var ska jag börja?
Naturligtvis från början.
Under de fasansfulla mörka åren.
Kung Constant var Englands första kristna kung.
Döda dem! Döda alla fångar.
Visa ingen nåd!
Låt hela världen dö. . .om jag dör!
Vortigern är här!
-Förrädare! -Han har dödat alla fångar!
Förbannelse över er!
Livet hängde ofta på en skör tråd.
En tyrann lämnade över kronan till en annan. . .
. . .ännu värre.
Inbördeskrig söndrade landet.
Sen kom saxarna. . .
Kristna kyrkor förstördes och vanhelgades.
Likaså gamla heliga hedniska platser.
Anhängarna av det gamla skrek ut sin vånda.
Bara en varelse kunde rädda dem - men hon kom från magins land.
-Jag fick din hälsning, syster. -Jag har fattat ett viktigt beslut.
Jag tycker inte om hur din röst låter när du säger det.
Jag ska skapa en ledare åt folket.
En mäktig trollkarl som räddar landet-
-och för folk tillbaka till oss och det gamla.
Det kommer att tömma dig på dina återstående krafter, Mab.
Gör jag det inte, så dör vi.
Slutar folk att tro på oss, upphör vi att existera.
Den nya religionen har redan fört oss till gravens rand.
Allting förändras. Det är tragiskt. . .
. . .men himlen, helvetet och världen går vidare.
Jag accepterar det inte, jag ska kämpa emot.
-Hjälper du mig? -Nej, jag är ju Damen av Sjön.
Jag är gjord av vatten. Allting rinner ifrån oss och jag accepterar det.
Jag är ledsen, kära du.
Då gör jag det ensam.
Frik!
-Hörde du, Frik? -Ja, er syster är något. . .vacklande.
Hon ger er inte det stöd ni förtjänar.
Vi får klara oss själva.
Borde ni inte vänta tills ni är lite starkare?
Det finns ingen tid till det. Vår värld är döende.
Han är underbar!
Nu måste jag ge honom. . .Iiv.
-Det är en vacker pojke. -Var snäll och ta hand om mitt barn.
-Jag ber dig, jag ber dig. -Se så. . .
Svär på det. Jag är döende.
Jag svär. Jag ska ta hand om ditt barn.
Visa mig barnet.
Barnet ska heta Merlin.
Rädda mamman, hon är döende.
Nej. . .hon är död.
Vila i frid, mitt barn. Må änglarna föra dig hem.
Varför räddade du henne inte?
-Hon hade tjänat sitt syfte. -Tjänat sitt syfte?
Du är så kall. Om jag slog dig i hjärtat, skulle handen krossas.
Tänk att jag brukade tjäna dig och det gamla.
Du har alltså förändrats, du har blivit en kristen.
Vem har sagt det? Den där snokande, leende pratkvarnen?
Jag lyssnar till mitt hjärta, det räcker för mig.
-Varför tillåter ni sånt prat? -För att hon behöver mig, idiot.
Varför behöver jag dig, Ambrosia?
-För att ta hand om barnet. -Det kan jag göra.
Såna knep. . . Det krävs mer än så för att uppfostra ett barn.
Det krävs tålamod, förståelse, kärlek. . .
Framförallt kärlek. Det fanns hos dig en gång. . .
. . .men inte längre.
-Vad har du kommit fram till? -Han stannar hos dig, men kom ihåg :
Han är bara till hälften människa. Han tillhör mig, han är min son.
Jag skickar efter honom när tiden är mogen.
Ambrosia skyddade mig som en tiger.
Bort därifrån - och håll dig borta!
Hon var den modigaste och snällaste jag någonsin har träffat.
Jag kallade henne tant A, men hon var som en mor för mig.
Har ni tänkt på hur långsamt tiden tycks gå när man är ledsen?
Å andra sidan, när man är glad. . .
Min barndom var nog mycket lycklig för den svepte bara förbi.
Du får ursäkta dem. Vi är på väg till lord Lamberts slott och vi är vilse.
Det är 1,5 km dit. Håll till höger på stigen och ta inga genvägar.
-Tack. Vad vill du ha i gengäld? -En kyss.
Vet du vem du pratar med? Det är lady Nimue, lord Ardentes dotter.
Hon frågade, och jag svarade sanningsenligt.
Det är ett rimligt pris.
-Jag heter Merlin. -Och jag Nimue.
Ni är en mycket ohyfsad yngling.
Jag ska aldrig glömma dig. Vi ses igen, det vet jag.
Det tror jag knappast.
Nimue. . .
Jag varnade Nimue för att lämna stigen, men hon var envis redan då.
Fast det är väl alla ungdomar.
Hon gick sin egen väg.
Merlin. . .hjälp mig!
Stilla, annars sjunker du ännu djupare.
Hugg tag i pinnen!
Jag når inte. . . !
Jag minns fortfarande hur det gick till.
Jag kände kraften inom mig. . . Väx, väx. . . !
Håll fast! Det är bra.
Faran är över.
Jag sa ju att vi skulle ses igen.
Hur bar du dig åt? Med grenen?
Jag vet inte.
Du räddade mitt liv. Det är värt en kyss till.
Tant A!
Jag har sett den vackraste flickan i världen, den enda jag ska älska. . .
Vad babblar du om? Du är ju genomvåt. Ta av dig.
Jag räddade livet på henne.
-Vem räddade du? -Nimue. Hon är dotter till en lord.
-Hon hade gått ner sig. -Vad modigt av dig.
Det märkliga är hur. Jag tog en gren och lyckades få den att växa.
Det låter omöjligt, men jag sa "väx, väx", och den växte. . .
Vad är det, tant A?
-J-j-jag måste sätta mig. . . -Vad är det?
Den här stunden har jag fasat för under alla dessa år.
-Det är dags för dig att ge dig av. -Ge mig av. . .?
-Jag förstår inte. . . -Du skapades av drottning Mab.
Du har ingen far. Det handlar om magi.
-Nu vill hon att du går till henne. -Det gör jag inte!
Du har inget val, kära du.
Du kan inte kämpa emot.
Inte än.
Han säger att jag ska följa med honom.
Den här värmer dig under kalla nätter.
-Tant A. . . -Se så, upp med hakan.
Magin rår inte på människohjärtat.
Jag älskar dig, tant A.
Ge dig av nu.
Och hälsa den högborna drottning Mab-
-att om hon gör dig illa så får hon med mig att göra.
Det var mycket märkligt. . . och ändå inte.
En del av mig upplevde det som den naturligaste sak i världen.
Jag ska sätta mig i båten, antar jag. . .
Känslan inombords växte sig allt starkare.
Jag var på väg hem.
Ledsen att jag är sen, båten avgick utan mig. Nåja, nu är jag här.
-Vem är du? -Tyst, det här är lömska vatten.
Starka strömmar och dolda klippor.
Följ mig, följ mig!
Gå inte vilse, gå inte vilse.
Den här vägen, mäster Merlin.
-Ers majestät, låt mig presentera. . . -Merlin.
Merlin. . .äntligen har du kommit.
-Vet du vem jag är? -Drottning Mab.
Just det.
Du har vuxit dig stor och ståtlig. Jag lyckades med min skapelse.
Det här är Merlin.
Han ska rädda oss.
Han ska få folk att återgå till det gamla.
-Varför är jag här? -För att lära dig.
Jag ska göra dig till världens mäktigaste trollkarl.
-Varför det? -För att leda människorna till oss. . .
. . .och det gamla.
-Om jag inte vill bli trollkarl, då? -Det är ditt öde.
Minns du grenen, hur du fick den att växa?
Det är därför du är här - för att lära. Åh, Merlin. . .
Snart inser du vilka krafter du besitter.
Och när de frigörs. . .
. . . kan du hålla hela världen i din hand.
Hela universums magi och alla besvärjelser-
-finns i de här böckerna.
-Kommer jag att dö? -I tidens fullbordan.
Det kan vi inte ändra på. Men vi kan byta skepnad.
Fast det är bara en illusion - särskilt när det gäller honom.
Ibland. . . kan vi skåda in i framtiden.
Det här är du. . .i framtiden.
-Ska jag bli så gammal? -Ta dig i akt, unge Merlin.
Försök att behålla ditt sinne ungt.
En annan sak du ska akta dig för är att ge en massa råd.
-Din tur, Frik. -Då så, mäster Merlin.
Det finns tre kategorier av magi.
Tre stadier på vägen mot fulländning som trollkarl.
I första stadiet trollar man med hjälp av besvärjelser.
I andra stadiet befinner sig de trollkarlar-
-som utför sina trollkonster med hjälp av gester med händer och fingrar.
I tredje och högsta stadiet, som är det allra främsta-
-befinner sig de trollkarlar som varken behöver ord eller gester-
-utan med ren viljekraft kan betvinga himlen.
Det är förstås bara de allra mest begåvade som når tredje stadiet.
Fortsätt nu!
Ja, madam.
Några frågor?
Jag läste dag och natt-
-och lärde mig om de krafter som håller samman världen.
Jag lärde mig om de världar som finns under ytan och bakom speglar.
-Försök du. -Måste jag?
Höger hand.
Släck det nu. Vänster hand. Koncentrera dig.
Det var för att du inte koncentrerade dig.
-Nå, hur går det för honom? -Läste ni min rapport?
Ja, men jag vill veta dina personliga intryck.
Jag tror nog att han har förmågan. . .
-Han skulle kunna bli den störste. -Jag visste det.
Men det blir han aldrig.
Han kommer inte längre än till gesterna, han vill inte vidare.
Innerst inne. . .tycker han inte om trolleri.
Tycker inte om?
Jag vet att det låter förfärligt, men så är det.
Då får vi se till att ändra på det, jag har arbete åt honom.
Sanningen är. . .att han vill återvända hem.
Hem?
Hem?!
Varför kallade du på mig, Merlin?
-Det gjorde jag inte. -Det gjorde du.
-Vem är du? -Damen av Sjön.
Hur kommer du överens med min syster Mab?
-Vi två kommer inte överens. -Varför det?
Jag ogillar vad hon har gjort.
Hon skapade dig och lät din mor dö.
Lät hon min mor dö?
Kära nån, det borde jag inte ha berättat.
Men det slank bara ur mig.
-Jag återvänder hem. -Det bör du göra.
Ambrosia är svårt sjuk.
Mäster Merlin?
-Var är han? -På väg hem till Ambrosia.
-Hur kommer han över sjön? -Min kära syster. . .
Det vore hemskt bra om ni två kunde. . .
Vill jag ha dina råd så ber jag om dem!
-Vad ska ni göra? -Jag tänker inte förlora honom.
Var är han?
Jaså, du är tillbaka. . .
Lika kall som vanligt, ser jag. . . Nej, nej, bry dig inte om att knacka.
Var är Merlin?
Har han försvunnit? Det är ju typiskt!
Du har halkat ner för framgångs- stegen så snabbt på senare år-
-att du måste ha stickor i ändan.
Reta mig inte, Ambrosia, jag är inte på humör.
Jag är också orolig, du borde tagit bättre hand om honom.
Han kommer hit, han vet att du är sjuk.
Jag är inte sjuk. . .jag är döende.
-Du måste skicka tillbaka honom. -Kan du inte tvinga honom?
-Det är bättre om du säger åt honom. -Det gör jag inte.
-Trotsar du mig? -Javisst, det har jag alltid gjort.
-Varför? -Jag är bara sån.
När pojken kommer hit säger jag inte ett ord.
Han lyssnar till sitt hjärta.
Se nu vad du fick mig att göra. . .
Ambrosia?
Ambrosia! Vad är det?
Det vet väl du bäst. . .
Du är ju magins härskarinna.
Tant A!
Käre vän. . .du är tillbaka.
-Vad är det för fel? -Ingenting. . . Allt är som det ska.
Merlin. . . kom ihåg. . .
. . .att bara lyssna till ditt hjärta.
Du dödade henne! Precis som min mor.
Nej, jag lät henne bara dö.
-Du har inte kraft nog att slå mig. -Du ska få se min kraft växa.
-Mycket bra, Merlin. Imponerande. -Jag förlåter dig aldrig.
Jag beklagar deras öde, men de var offer i ett krig.
Jag kämpar för att rädda mitt folk.
-Jag struntar i om du dör! -Det gör jag om jag förlorar.
-Jag hjälper dig aldrig. -Jo då. . .
Jag ska tvinga dig.
Jag svär vid Ambrosias och min mors grav-
-att bara använda mina krafter för att bekämpa drottning Mab.
Så valde jag min väg i livet.
Jag visste att Mab hade hört mig-
-men hon trodde att hon kunde få mig att bryta min ed.
En del av henne fanns ju inom mig.
Så hon väntade lugnt i skuggan-
-på ett tillfälle att få mig att inse att jag hade valt fel väg.
Och tiden den gick. . .och den gick.
Regnet föll både på den rättfärdige och den orättfärdige.
Män och kvinnor skördades som vete, för att födas starka på nytt.
Mab fick vänta i många år, med det gjorde inget.
De passerade snabbt som sekunder-
-och sen kom hon på ett sätt att få mig att bryta min ed.
Det är en bra plats för ett slott. Inte sant, lord Ardente?
Det blir ointagligt, ers majestät. Ingen armé kommer åt det.
-Inte ens Uthers. -Uther är i Normandie.
Han lär samla ihop en armé och gör sig redo att segla till England.
Han vill döda mig. Jag förstår honom. Jag dödade hans far, kung Constant.
-Kung Constant var en tyrann. -Inte helt olik mig.
Ja. . .jag menar nej.
Du låter inte särskilt övertygad.
Säg mig, vems sida väljer du i en strid mellan honom och mig?
Jag har alltid varit lojal mot er, hela min armé står till ert förfogande.
Ja, hittills. Men jag litar inte på någon, jag vill ha garantier.
-Ni har mitt ord. -Jag behåller din dotter Nimue.
-Det är skändligt! -Jag beklagar.
Kung Vortigern, vad ni än gör med mig så väljer far det som är rätt.
Naturligtvis. Är du lojal, så löper hon ingen fara.
Men förråder du mig, så dödar jag henne.
Far!
-Hur går det? -Bara bra.
Västsidan behöver förstärkas.
-Berätta vad som hände. -Jag vet inte. . .
-Vakter! För bort honom. -Det borde inte ha hänt!
Skaffa hit en annan arkitekt!
Du där!
-Varför håller det inte? -Jag är siare, inte arkitekt.
Är du siare så bör du veta.
Varför är det så att varje gång jag försöker bygga tornet. . .så rasar det?
Jaha. . . Ja, det stämmer. . .
Borde jag veta det?
Jag ska rådfråga runorna. Det är jag bra på.
Varför är jag omgiven av odugliga idioter?
Jag har alltid dyrkat det gamla, men nu är det livet i fara.
Och det är ett kärt liv. . .det är mitt.
Jag har aldrig fått någon riktig hjälp. . .nej, aldrig.
Vad ska jag göra? Jag har ingen aning om varför tornet rasar.
-Här vilar en förbannelse. -Ni är här. . .efter alla dessa år!
-Ni är drottning Mab. -Ja, gamling.
Här vilar en förbannelse, varken tornet eller slottet håller.
Vad ska vi göra?
Du måste hitta en man som inte har någon jordisk far-
-och blanda hans blod med murbruket.
Lysande!
Men. . .en man utan jordisk far. . .
Var hittar jag en sån man?
Jag ska visa dig.
-Grip honom! -Välkommen till mitt hem, sir.
Vad kan jag stå till tjänst med?
-Jag är kungens siare. -En viktig ställning. . .
Och utsatt. Jag är den tredje i år.
-Kungen förbrukar dem snabbt. -Han förbrukar allting snabbt.
-Nu verkar det hålla. -Det håller, oroa er inte.
Grunden är lika stabil som. . .
Vad sa du?
Ers majestät, jag har hittat honom - mannen utan jordisk far.
-Jag hoppas att du inte bluffar. -Nej, det är sant.
Det finns bara ett sätt att ta reda på det.
Hämta en skål. Skär halsen av honom.
-Vad är det? -Han är trollkarl.
Varför vill ni skära halsen av mig?
Jag ska blanda ditt blod med murbruket.
Den här gamle token säger att det är enda sättet att få det att hålla.
Det är lätt att dö för sitt land.
Låt mig först ge er ett råd.
Ers majestät riskerar att framstå som. . .dum.
-Vad kallade du mig? -Dum.
Mannen tror att han är jag. - Varför kallar du mig dum?
Ni förstår väl varför ni inte kan bygga ett slott där? Titta!
-Jag tittar. . . -Jag ser ingenting.
Ser ni inte vattnet som rinner ner i en grotta undertill?
-Jag ser. . . -Ska du bygga mitt slott på vatten?
Det är inte det enda som är fel. Ni har väckt drakarna.
-Vad då för drakar? -Jag ser två, en röd och en vit.
-Mitt vapen är en vit drake. -Det är ett omen.
Vad såg du mer?
Den röda draken besegrade den vita.
Det är ett omen, inte sant? Det kan vara ett omen. . .
Ers majestät, prins Uther har landstigit med en stor armé.
Han marscherar mot Winchester.
-Du förutsåg allt det här. -Jag kan se in i det okända.
Samla ihop arméerna, vi marscherar mot Winchester.
Jag har bekämpat mina fiender i 15 år, men det kommer ständigt nya.
Tar det någonsin slut?
Om jag berättar om framtiden, kan ni krossa dem innan de blir ett problem.
Fast då kan ni inte hugga halsen av mig.
Du är en högst märklig person. Såna kan vi inte ha lösa.
Du är för långsam, precis som mina fiender.
De tänker innan de handlar, själv handlar jag innan jag tänker.
Och du. . .är arbetslös.
-Bind trollkarlen! -Snabbt, innan han ändrar sig.
Öppna porten!
In här.
Släng in honom!
Frik. . . Hur är det, Frik?
Jag är utarbetad och underbetald. Så snällt av er att fråga.
Nu ligger ni illa till, mäster Merlin.
Hur kan man göra uppkomlingen Vortigern till kung?
Ni dödliga har ingen känsla för vad som passar sig.
-Jag har en hälsning från Mab. -Naturligtvis. . .
-Hon kommer att straffa er. -Hon hatar mig.
Nej, men hon är besviken över att ni vägrar använda era magiska krafter.
Jag svor en ed vid Ambrosias grav.
-Men varför använder ni inte dem? -För att Mab vill det!
Ni gör det till slut. Ni är bara till hälften människa.
Hon är en fasansfull fiende och en bedrövlig arbetsgivare.
Jag kan berätta saker som. . . Men nu gäller det inte mina problem.
Merlin. . .
-Nimue? -Då är det du.
-Nimue. . . Vad gör du här? -Jag hålls som gisslan.
Vortigern vill försäkra sig om att min far inte slår följe med prins Uther.
Han litar inte på någon.
Ingen vet vem han ger sig på härnäst.
Och jag som sa att Uther skulle besegra honom. . .
Hoppas du har rätt. Vad är det? Är du sjuk?
Nej. . .men jag måste komma ut, jag kvävs här inne.
Nimue. . . Jag har aldrig glömt dig, inte ens efter alla dessa år.
Och du har levt kvar i mitt minne.
Uther har intagit Winchester, han går inte att stoppa.
Jag ska stoppa honom!
-Jag har inte bett dig komma hit. -Det är därför jag är här.
Män har dött för sån fräckhet.
-Och kvinnor? -Och barn.
-Jag darrar av skräck. . . -Vad gör dig så modig?
Om ni gör mig illa, slår min far och hans män följe med Uther.
Jaha, nu är du här. . . Vad vill du?
Merlin, trollkarlen, är sjuk.
-Skaffa en läkare. -Han behöver sin frihet.
-Den kan jag inte ge honom. -Då dör han.
Vi ska alla dö. . .så småningom.
Till och med trollkarlar.
Då får ni inte veta något om striden. Han har haft en ny syn.
Vill ni inte veta hur ni ska vinna?
Kom. . .
Jag har den starkaste armé som landet har skådat.
Det kanske inte räcker. Uther och hans män följer den kristna vägen.
-De tror väl inte på att döda? -Att döda er tjänar ett heligt syfte.
-Så de dödar när det passar dem? -Precis som resten av oss. . .
-När anfaller han? -Inte före våren.
Bra. Då anfaller vi i vinter och överraskar honom.
Merlin, jag behöver din hjälp. Hur mår du?
Jag har varit lite hetlevrad, tålamod är ingen av mina dygder.
Ni har så få, så bekymra er inte för just den.
-Hur kan jag hjälpa er? -Kan Uther besegras?
Jag drömde om ett slag nära Winchester. . .
. . .men jag var för svag för att kunna se hur det slutade.
Dröm igen, jag vill veta vem som vinner.
Och jag vill ha frisk luft och ljus.
Annars kan jag inte drömma och se syner.
Är det allt?
Där borta, bortom kullarna, ligger en ö som heter Avalon.
Josef från Arimatia kom dit från Jerusalem med den heliga Graal-
-kärlet som Kristus använde vid nattvardens instiftande.
Den kan mätta de hungriga och bota de sjuka.
Men den heliga Graal försvann.
Många har sökt efter den, men ingen har sett den sen dess.
Men en dag ska en man med rent hjärta hitta den-
-och fred och lycka ska återvända.
Berättelsen är vacker. . .
. . .precis som du.
De gör ont, dessa minnen. . . Minnen av kärlek gör ont.
Vår värld slets i bitar och jag brydde mig inte om det.
Det var den lyckligaste tiden i mitt liv.
-Är du verkligen trollkarl? -Jag trollar med händerna.
-Kan händer rymma trolldom? -Javisst. . .
Händer kan säga så mycket mer än ord.
De kan välkomna, be, böna och de kan. . .
Händer kan till och med. . .
Tänk om allt var lika enkelt som månens rundhet.
Allt är lika, ingen del är viktigare än någon annan.
Du skulle ju inte trolla. . .
Det var inte trolleri, det är på riktigt.
Det var bara ett litet knep.
Öppna porten!
Var hälsad, Vortigern. Jag är Mab, drottning över det gamla.
-Vad för er hit? -Jag vet hur Uther kan besegras.
Vad kostar den här alliansen mig? Allting har ju ett pris.
Jag vill ha trollkarlen Merlin.
Han är för värdefull för mig. Han ser syner, han har visioner.
Vem som helst kan se syner. Ser inte ni syner?
Ser ni inte er själv segra?
Jo, men jag förstår inte varför ni vill hjälpa mig.
-Jag föredrar er framför Uther. -Jag tror inte på det gamla.
Ni. . .tror inte på någonting!
-Jag tror på mig själv. -Det räcker inte för att vi ska vinna.
Nu förstår jag. Uther vill införa kristendomen. . .
. . .och det blir slutet för er.
Kör till, ni får trollkarlen. Berätta nu hur jag besegrar Uther.
Offra Nimue åt Den stora draken.
Det är inte så enkelt.
-Moral? -Politik.
Det går inte, hon är min gisslan, Det håller hennes far lojal mot mig.
Viktiga nyheter, ers majestät. Lord Ardente har gått över till prins Uther.
-Så passande, Mab. -För oss båda.
-Flickan dör. -Låt Merlin se på.
Nimue. . .
Min Nimue. . . !
Mycket bra, Merlin. Mycket bra.
Precis som Josef från Arimatia begav jag mig till Avalon.
Inte med den heliga Graal, men med nåt värdefullare för mig.
Systrar!
Hon är mycket illa däran.
Medan munkarna bad och jag tänkte på hämnd. . .
. . .var nunnorna mer praktiska.
De använde sin kunskap om örter och drycker-
-för att försöka rädda min älskade.
Merlin. . .
Hon är illa däran. Systrarna gör vad de kan, men du måste be med oss.
Varför ska jag be till er Gud om han ska ta henne ifrån mig?
-Det här är inte Guds verk. -Nej, det är det inte.
-Vet du vem som gjorde det? -Ja då, det vet jag.
Mab!
Hör du mig, Mab?
Ja, Merlin.
Du förgör alla jag älskar. Min mor, Ambrosia och nu Nimue.
Ändamålet helgar medlen, jag gjorde det för din skull.
Jag vill att du använder dina krafter.
Res dig, käre Merlin, och visa din storhet.
Nej, Mab! Jag ska krossa dig för vad du har gjort!
Det kan du inte, jag kommer alltid att vara för stark.
Jag ska hitta ett sätt!
Aldrig. . .aldrig någonsin!
-Merlin. . . -Prata inte, spara på krafterna.
Vänd dig inte mot väggen.
Jag får stora ärr.
Det viktiga är att du lever.
Nimue. . .
Jag måste ge mig av ett litet tag.
Men när jag återvänder blir det för gott.
I mina ögon kommer du alltid att vara vacker.
Damen av Sjön!
Det är jag - Merlin!
Jag behöver hjälp!
-Med vad då, Merlin? -Att besegra Vortigern.
Han står i förbund med Mab och är en tyrann.
Bra kung, dålig kung. . .
Du är för snar att döma.
Du kommer att lära dig.
Jag ger dig. . . Excalibur!
Jag hörde svärdets sång. . .
. . .och den var vacker.
Beväpnad med den rättfärdiges svärd skulle jag möta en annan drake.
En röd. Det var Uthers vapen. . .
. . .och jag skulle göra det allenarådande - om han tillät det.
En viss Merlin vill träffa er.
Välkommen till Winchester Castle, Merlin.
-Är du trollkarlen Merlin? -Trollkarl?
-Vi är kristna, vi tror inte på sånt. -Det är er sak.
Men jag hoppas att ni tror på färska nyheter.
-Är de bra eller dåliga? -Det beror på hur de används.
-Vortigern anfaller om några dagar. -Ingen krigar på vintern.
Vi krigar på sommaren och vilar på vintern.
Vortigern bryr sig inte om sånt, han vill bara vinna.
Och under andra omständigheter hade jag stöttat honom.
-Varför berättar du det här för mig? -Vortigern. . .
. . .är god vän med min fiende Mab. Så min fiendes fiende är min vän.
Dessutom har jag sett den röda draken slå den vita och jag tror. . .
-. . .att ni kan bli en bra kung. -Jaså, det tror du.
Det var inte kung Constant, så ni får överträffa er far.
Men jag erbjuder mina tjänster.
Merlin! Jag är skyldig dig en ursäkt, du hade rätt om Vortigern.
-Vilken dåre som slåss på vintern. -Det kanske var jag som var en dåre.
-Men nu är vi redo. -Vi måste välja ett slagfält.
Här. Vi slåss mot honom här.
-Vid floden? -På den.
Han måste ta sig genom passet på sin väg mot Winchester.
Här möter ni Vortigern. . . och krossar honom.
Uther vet att du ska anfalla, han väntar på dig.
-Vem kan ha berättat för honom? -Merlin.
-Dog han inte? Flickan, då? -Hon lever.
Så mycket var din magi värd. . . Fast jag har ändå aldrig trott på den.
Du är modig, Vortigern, men hemskt dum.
Du måste tro på något nu.
Jag har varit kung i 20 år och aldrig besegrats.
Jag har aldrig använt magi, bara mina händer.
-Vad är det? -Den skyddar dig.
Vad är du rädd för?
Utvecklingen går om dig, lämnar dig bakom sig.
Kungar och drottningar, gamla seder, nya seder. . .
. . .allt blir ändå ett till slut.
Jag har aldrig varit rädd och kommer aldrig att bli det.
Åh, Vortigern. . .
Vortigern, det är din stolthet. . . Din stolthet blir ditt fall.
Lord Ardente - förrädaren som bytte sida.
Skjut!
Den som ändå kunde det. . . !
Anfall!
Ardente. . .
Ska du använda din trolldom mot mig?
På något sätt ska jag döda dig - för döda dig ska jag.
Blott en tår hade fällts över Vortigern-
-men hans stolthet hade stött bort den.
Det kostade honom livet.
-Ett mäktigt svärd. . . -Det är Excalibur.
Det kan bara användas av en god människa i ett gott syfte.
Jag förstår.
Jag trodde att jag nu kunde vara tillsammans med Nimue.
Jag trodde att Uther skulle bli en bra kung som bekämpade Mab-
-men jag var en dålig människokännare.
Jag hade alltid för stora förväntningar.
Cornwall. . .
Ers majestät, det här är min hustru lgraine. . .
. . .och min dotter.
Välkommen till Pendragon.
-Och du heter. . .? -Morgan le Fay, ers majestät.
Tillåter du att jag dansar med din hustru senare?
-Om ers majestät så önskar. -Ja, det vill jag hemskt gärna.
Merlin. . .
Visst är lgraine vacker?
Vacker. . .och någon annans hustru.
Men ändå vacker. . . Spelar resten någon roll?
Är du verkligen en trollkarl?
-Det sägs så. -Trolla för mig.
Har du tvättat dig bakom öronen?
Det är inget riktigt trolleri, så kan vem som helst göra.
Jaså, gör det själv då.
-Där ser du, jag kunde. -Du har rätt, vem som helst kan det.
Morgan. . . kom hit.
Han hade knappt fått på sig kronan förrän allting började på nytt.
Jag beslöt mig för att ge mig av och lämna dem åt sitt öde.
-Får jag slå följe med dig? -Javisst.
-Jag tror på dig, Merlin. -Och jag på dig, Uther.
Hur stora är dina krafter? Kan du få en kvinna att älska mig?
Nej. . .man kan inte trolla fram kärlek.
Kan du döda hennes make?
Jag vill ha lgraine mer än jag velat ha något annat i världen.
Du kan inte få henne.
-Vet du vad kärlek är? -Ja, jag vet vad kärlek är.
-Ge mig lgraine. -Det kan jag inte.
Då tar jag henne - även om det leder till krig.
-Det gör det. -Då får det bli så. Jag har Excalibur.
Då så. . .
Ge mig svärdet, jag ska förtrolla det.
Vem vågar väcka mig?
Jag är Merlin och det här är Excalibur!
-Var har du fått det ifrån? -Det är en gåva från Damen av Sjön.
Hon har varit min vän sen tidernas begynnelse.
Om jag minns det, så måste jag vara gammal.
Jag ber dig att ta hand om Excalibur tills det hämtas av en god människa.
Då tar jag hand om det för evigt.
Om inte längre. . .
Du lurade mig, Merlin.
Se så, Uther. Det är ju sånt trollkarlar gör.
Svärdet är ditt om du får loss det.
Merlin? Var är du, Merlin?
Där ligger Avalon. Vi är framme, sir Rupert.
Det hoppas jag verkligen. Vi är inte lika unga som förr.
Så sant. . . Kom igen, gamle vän.
-Jag är inte redo att visa mig än. -Låt mig avgöra det.
Jag är ett monster.
Jag kan inte. . . Mab är för stark.
-Följ med mig härifrån. -Jag är inte redo att möta världen.
-När är du det? -Jag vet inte.
Tre månaders belägring förgäves.
Det är ett hopplöst projekt. Jag råder er att ge upp.
-Det är galenskap. -Jag måste ha lgraine.
Jag har varit i Colchester och jag måste informera er om. . .
. . .att kungariket faller i bitar medan vi stångar pannorna blodiga.
Gällde det pengar, kärlek eller makt så förstod jag det-
-men för Cornwalls hustru?!
Du föddes gammal, Boris. Du vet inte hur det känns att åtrå en kvinna.
I hela mitt liv har jag stridit.
Blodiga dagar och kalla nätter med bara ett svärd som sängkamrat.
Ni intar aldrig Tintagel.
Hundratals har dött för att du har klåda.
-Hjälper du mig att stilla den? -Ditt goda rykte är borta.
Ryktet är som glas. En gång sprucket, går det inte att laga.
Du har blivit som ett träd. Du förkväver världen med din lusta.
-Hjälper du mig? -Ja, jag ska hjälpa dig.
-Vad är ditt pris? -Du ska få lady lgraine.
Men hon kommer att föda en son och han är min.
-Vad ska du ha honom till? -Göra honom hederlig och god.
Det är ord som fastnar i halsen på dig. De kväver dig som spyor.
Då så. . . Jag går med på det.
-Och Cornwall får inte skadas. -Inte av mig.
Bryt lägret. Dra tillbaka armén i dagsljus så att Cornwall ser dig.
Uther bryter lägret. Vi följer efter honom.
-Ge dig inte av. -Varför inte?
-Jag har onda aningar. . . -Slottet är vaktat, du är säker här.
-Ta hand om din mor, Morgan. -Ja, far.
Framåt!
Kom ihåg att du bara har fram till morgonen på dig.
Natten är din vän. Utnyttja den.
-Du håller inte med? -Naturligtvis inte.
-Ändamålet helgar medlen. -Var har jag hört det förut?
-Lord Cornwall närmar sig! -Öppna porten!
Öppna porten, det är lorden.
Är du redan tillbaka?
Uther är borta. Min plats är här hos dig.
-Mor, det är. . . -Och du ska gå och lägga dig.
-Släpp mig! -Nu är du tyst!
Jag har ju inte sagt god natt!
God natt, god natt. . .och god natt.
Allting rämnar, sägs det.
Uther svek mig och dödade Cornwall.
Men jag svek ju lgraine genom att hjälpa Uther.
Ett svek leder till ett annat, och så vidare. . .
Den oskyldige dör. . . Det plågade mig resten av livet.
Nu kommer det snart. - Mer vatten.
Frik, vad gör du?
Skriver ner saker så att ni blir ihågkommen.
Det behöver du inte, jag glöms inte bort.
Så bra. . .
-Bra? -För oss. . .det går bra för oss.
Det ska jag se till.
-Hej, Morgan. -Vem är du?
-Jag är en gnom. -Är du inte lite stor för att vara det?
Gnomer finns i alla former och storlekar. Jag är den långa sorten.
-Kan du trolla? -Javisst. Titta bara. . .
Vackra dam. . .till er tjänst.
Er önskan är min lag.
Här ska du få se. . .
Det där är riktigt trolleri. Kan du lära mig?
Javisst, om du gör en sak för mig.
Din lillebror föds snart. Det ska väl bli spännande?
Det är inte min riktiga lillebror. Han har en annan pappa.
Det var klipskt uträknat.
Du blir en bra elev för allt fantastiskt jag kan lära ut.
-Vad vill du att jag ska göra? -Lägg bara stenen i barnets vagga.
Och så föddes Arthur.
Äntligen. . . En god människa, en bra kung.
Du är så lättlurad, Merlin. Uther lurade dig när han dödade Cornwall.
-Nu vilar en förbannelse över barnet. -Pojken är min!
Han är sin fars son. På grund av honom ska blodet fortsätta flyta. . .
. . .och det ska leda folk till mig!
Du ska tyna bort!
Stackars Merlin. . . Fel igen. Jag segrar.
Jag står inte ut med tanken på att folk viskar och pekar på mig.
Vi ska ju bo i skogen. Djur varken pekar eller viskar.
-Det är en dröm, Merlin. -Jag vill göra det verkligt.
Jag har funnit frid här, genom bön och meditation.
Den friden har jag aldrig känt förut. Jag förstår det inte.
För att vara ärlig. . .så övergår det även mitt förstånd.
-Varför stänger du dig inne här? -För att komma närmare min Gud.
Ju närmare honom, desto längre från mig.
Ta av dig slöjan.
Var var jag? Ja, just det. . .
Arthur var nyfödd.
Jag uppfostrade honom med hjälp av sir Hector.
Jag var hans lärare. Jag lärde inte ut trolleri, utan etik och moral.
Och tro mig, det är betydligt svårare.
Hans biologiska far blev galen. . .
Döda fångarna!
. . .och tog livet av sig.
Sen är vi framme vid vår tid, tror jag.
Arthur artade sig bra.
Mina förväntningar kanske var för stora, men mitt hopp stod till honom.
Sprängrid inte så, hästen tycker inte om det. Vi ger oss av genast.
Har du inte hört? Kung Uther är död.
-Hörde du inte? Kungen är död. -Jag vet.
-Hur kan du veta det här i skogen? -En liten fågel berättade.
-Vart ska vi? -Vi ska göra dig till kung.
-Merlin, hur kan jag bli kung? -För att du är född till det.
Jag har inget kungligt blod.
Undan, här krävs det en karl!
-Skrytmånsen igen. . . -Det där kan sluta illa.
Arthur frågade, men jag var inte redo att svara.
Sanningen om hans far, Cornwalls död, min roll i eländet. . .
Inte konstigt att det var svårt att berätta. Dessutom. . .
. . .var jag distraherad.
Gripar!
-Tack. -Jag gjorde inget.
Jag sa inte till dig.
-Vad var det? -Det där. . .
. . .var en hälsning från en gammal vän.
Arthur ville att jag skulle förklara.
Han visste inte att om så allt förklaras, tjänar det ingenting till.
Jag hoppades han förstod min roll.
Arthur. . .sir Hector är inte din riktiga far.
Din far var kung Uther, och du. . .
. . .är den sanne tronarvingen.
Det gick oväntat bra.
Om jag är Uthers ende son, vill jag bli kung.
Vad ska du göra när du är kung?
-Vad är det? -Han har företräde.
-Om du var kung. . . -Jag skulle göra som du har lärt mig.
Jag skulle bygga en gyllene stad. . .
. . .där fred och godhet råder.
Världen behöver rättvisa och medkänsla mer än godhet.
Men Camelot låter som en dröm värdig en kung.
-Kom nu, Rupert. -Camelot?
-Camelot. . . -Skynda på, Arthur!
Alla riddare har försökt ta det, men svärdet tillhör kungen - det är ditt.
Merlin! Det känns som om du var här alldeles nyss.
-Han gör anspråk på Excalibur. -Vem är han?
Arthur, Uthers ende son och landets rättmätige kung.
Varför ska han få svärdet? Han sviker folk precis som sin far.
Vet inte vad jag kommer att göra eller vem jag blir - bara vem jag är.
-Klokt svarat. -Jag hade en klok lärare.
Du raserar det gamla.
Du ska glömmas bort precis som vi andra.
Det är vad du fasar för, inte jag.
Jag kan inte dö.
Jag är tidens grundval.
Jag består för evigt. . .
. . .i drömmarnas gränsland.
Ta det nu, Arthur.
Nu, Arthur!
Svärdet är ditt!
Excalibur!
Se på honom, Merlin. Hans välde börjar med blod. . .
. . .och ska sluta på samma sätt.
Nej, du har fel, Mab. Arthur ska läka landet.
Svärdet! Han har Excalibur!
-Städar du aldrig upp efter dig? -Jag är fruktansvärt överansträngd.
Jag kan inte använda vare sig smådjävular, gnomer eller älvor.
Jag har så mycket att göra.
Jag har gett upp hoppet om Merlin. Jag trodde att han kanske. . .
. . .trots allt, skulle ändra sig.
-Han är envis, inte sant. -Ja, jag föll på eget grepp.
-Det har jag aldrig sett er göra förut. -Nog!
Jag uttalar en förbannelse över Arthur! Alla ska få veta det.
Det blir ditt jobb att sprida det, Frik.
Uther var min kusin, tronen är min!
Du kunde inte dra ut Excalibur ur stenen!
Min far är kung genom blodsband!
Det var väl bättre, mina herrar?
Nu kan ni lyssna i stället för träta. Det blir en ny upplevelse för många.
Uther hade en son. Det här är Arthur - Iandets sanne kung.
-Uther hade ingen son, det vet alla. -Det hade han.
-Uther fick en son. -När då?
När Uther erövrade Tintagel förgrep han sig på lady lgraine.
Det resulterade i en son. Det är sant. Jag var där.
Arthur. . . Är han Uthers son?
-Låt honom då dra svärdet ur stenen. -Det har jag redan gjort.
Bevisa det. Bevisa att det är Excalibur.
Du har Excalibur. . .
Du är Uthers son.
Jag erkänner er, min länsherre och kung.
-Jag också. -Han har svärdet.
-Acceptera honom, Lot. -Aldrig! Varken jag eller min son. . .
Jag kan föra min egen talan, far. Han har svärdet, han är kung.
-Gawain! Går du emot din egen far? -Om det är befogat.
-Och om du har fel? -Då får du döda mig i strid.
-Jag är kungens undersåte. -Skäms!
Så får det bli.
Mina herrar, även om det är svårt så tänk efter ett ögonblick.
-Vi har upplevt för många krig. -Jag har bestämt mig.
Hej, Morgan.
Vad stor du har blivit.
-Vem är du? -Jag hälsade på dig när du var liten.
-Jag trodde att du var en dröm. -Jag är verklig.
Du ljög för mig, du sa att du skulle göra mig vacker.
Sa jag det? Då ska jag göra det.
Men först ska såna barnsligheter bort.
Varför så ledsen? Det är bara en leksak.
Se på dig själv.
-Jag är vacker. . . -Mycket vacker.
Den romerska stilen är det enda rätta för en modemedveten kvinna.
Den är jättefin.
-Ge mig nu tronen. -Så stora är inte mina krafter.
Av personlig erfarenhet vet jag att alver är så små. . .
. . .att när det börjar regna så får de veta det sist.
-Eftersom de är så små. . . -Frik!
Sluta roa dig - och sätt fart!
Det kanske finns ett sätt att ge dig vad du vill ha, Morgan.
Din son kan bli kung.
Hur då? Jag kan inte gifta mig med Arthur.
-Ni kan få barn ändå. -Vi har samma mor.
Och under den charmiga och otroligt stiliga ytan. . .
. . .är jag en sur gammal gnom.
-Spelar det någon roll? -Det beror på. . .
Du behöver inte förföra mig för att övertyga mig.
Precis som alla andra så vill jag åt kronan.
Jag gillar dig, Morgan. Du är en uppriktig ung kvinna.
Och jag gillar dig. . .vem du nu är.
Undan!
Armén är nästan klar. Det blir ett blodigt slag.
Vänta på min signal.
-Han blir dödad. - Merlin! -Vad tusan sysslar han med?!
Det finns ingen anledning att många ska dö. Det här är en sak mellan oss.
Sant.
Det här är Excalibur, den sanne kungens svärd.
Om ni anser er ha rätt till det. . .så ta det.
Och döda mig.
Förlåt mig, Arthur.
Jag känner det.
Svärdet är ditt. Du är vår sanne kung.
Kriget är över!
Arthur är vår sanne kung - genom blodsband!
Här. . .i den här cirkeln-
-tackar vi vår frälsare-
-och låter cirkeln bli en symbol för vårt mål.
Alla som ingår i den är lika mycket värda.
Alla får göra sig hörda. . .
. . .och alla ska kämpa för sanning och heder.
Låt oss bedja.
Jag trodde att en av mina drömmar hade slagit in.
Till slut hade vi fått en bra kung.
Ers majestät, låt mig få presentera lady Marie-
-som vill betyga sin vördnad.
Ni är mycket välkommen.
-Vad är det här? -Smycken och siden.
Era gåvor är överväldigande.
Kan jag. . .och mina tjänare. . . stanna här i natt?
Det har varit en lång och jobbig resa-
-och vi vill vila innan vi fortsätter.
Javisst.
Vi kanske kan umgås. . .
-Ni kan berätta om ert folk. -Så gärna. . .ers majestät.
Vad är det du visar mig, Mab?
Vad har du gjort?
Arthur. . . !
Jag red snabbt den dagen. . .
. . .men det var för sent att hindra vad som kunde bli vår undergång.
Ut härifrån, mina herrar.
Ut!
Och stäng dörren efter er.
Vad står på?
Säg mig sanningen, Arthur. För två nätter sen hade du en kvinna.
Ja, om du nu måste veta det.
-Men det angår inte dig. -Det var Morgan le Fay.
Hennes mor var lady lgraine - din mor!
Det visste jag inte.
-Jag svär på att jag inget visste. -Det resulterar i ett barn.
Det ser Mab till. Han kommer att ta över och krossa oss!
En spegel. . . Det finns inga speglar på Avalon.
Ser du hur jag kan förändra dig?
Du har redan förändrat mig.
-Jag vet, det är så orättvist. -Orättvist? Det var ren ondska.
Med ondska runt omkring mig, måste jag vara ond för att överleva.
Du gör det för enkelt för dig. . .
Du kan bekämpa den, som Merlin.
Merlin bär skulden till allt det här.
Det är inte sant! Varför är du här?
För att ge dig ett förslag. Jag ger dig skönheten åter-
-om du tar med Merlin till en plats som jag har skapat.
Där kan ni leva resten av livet.
-Och vara lyckliga? -Och vara lyckliga.
Hans liv är ödesbestämt, det skulle hindra honom.
Det skulle hindra honom från att kasta bort sitt liv.
För honom är det inte bortkastat att kämpa för det som är rätt.
Jag skulle inte göra så mot honom.
-Jag älskar honom. -Jag med. Och jag hatar honom!
-Vad är ditt svar? -Nej!
Jag är. . .Iedsen.
Om du ändrar dig. . .
. . .behöver du bara ropa på mig.
Jag kunde inte stanna borta länge.
Arthur var mer än en kung för mig och jag var nyfiken.
Merlin!
Vad roligt att se dig.
-Vad är det här? -Ett löfte som infrias.
Jag bygger staden Camelot. Det är en ny början.
Natten med Morgan var ett misstag, men jag kan inte fördömas i evighet.
Nej, inte av mig. Jag har aldrig fördömt dig.
Jag ska gifta mig med lord Leos dotter.
-Älskar du henne? -Hon blir en bra drottning och hustru.
Vi vill gifta oss här i Camelot.
-Kommer du? -Gärna.
-Vad heter hon? -Guinevere.
Jag var på väg till Tintagel Castle.
Arthur hade nog inte varit så ivrig i sökandet efter den heliga Graal-
-om han vetat vilken fiende han hade i Morgan le Fay.
Merlin är här för att träffa er.
Be honom komma in.
Hörde du, Mordred? Vi får besök av en trollkarl. Det blir väl roligt?
-Vet du varför jag är här? -Hälsa på min son Mordred.
Det var ohyfsat. Gör vad du vill, men var inte ohyfsad. Det är en svaghet.
-Vad sa du? -Vet du varför jag är här?
Det gäller min son.
-Visst har han vuxit? -Ja, mer än vad som är naturligt.
-Naturligtvis. Det är magi. -Morgan. . .
Jag ber dig för landets skull. . . Lär honom inte det gamla.
Jag struntar i landet. En oäkting besitter tronen som borde varit min.
En oäkting avlad i blod, när hans far förförde min mor och dödade min far.
-Jag tänker på framtiden. -Du tänker på framtiden. . .
. . .för det förflutna är för smärtsamt. Du ville se Uther som kung.
Du hjälpte honom att förföra min mor och krossade mig.
När allt kommer omkring avlade du Mordred, precis som Mab och Arthur.
Det kan jag leva med.
Och du måste leva med det faktum att Mordred blir kung.
Det får aldrig ske!
Mordred! Merlin är vår gäst, var inte stygg.
Han vill bara ha uppmärksamhet. - Det får du när du blir kung.
Och det blir han, Merlin.
-Hur blir det med det gamla? -Du kan inte bestämma över mig.
Dessutom har det gamla gynnat mig.
Det har skänkt mig en son och gjort mig vacker.
Stackars Morgan. . . Det är bara en illusion.
Skönhet är alltid bara en illusion. Visste du inte det?
Vi tänkte ta den vanliga vägen - genom dörren.
-Man brukar öppna den först. -Mordred, se vilka som är här.
Tant Mab och farbror Frik.
Det var längesen, mäster Merlin. Minns ni mina trollerilektioner?
-Han kunde blivit bäst, men blev. . . -. . .en besvikelse.
-Visst är han stilig? -Skenet kan bedra. Vad betyder det?
Leksaker, Mordred. Jag har jämt med mig massor av leksaker.
Förstår du, Merlin? Du tog min familj ifrån mig och nu har jag en ny.
Det varar inte för evigt.
Förstår du inte? Känner du det? Jag vinner, Merlin.
Jag äger tålamodets gåva.
Det tar många år innan Mordred gör anspråk på tronen men jag kan vänta.
Du blir slutet för Arthur och Merlins drömmar, eller hur?
Titta! Den store trollkarlen är maktlös.
Merlin. . .du är bekymrad igen.
Det är samma rop på hjälp. Din syster blir allt starkare.
-Och jag blir allt svagare. -Vad kan jag göra?
Någon måste vakta tronen medan Arthur söker efter den heliga Graal.
-Det blir frestande att överta tronen. -Du behöver någon med rent hjärta.
-Han existerar inte. -Svaret finns i Joyous Gard.
Min båt för dig dit.
Det var som en dröm. . .om en dröm.
Himlen delade sig och jag såg drömmen framträda.
Men en dag beskrivs jag, Arthur, Guinevere och Camelot som en dröm.
-Vem är du? -Trollkarlen Merlin.
-Det finns inga trollkarlar kvar. -Jag är den sista.
-Vem är du, då? -Galahad.
Min mor är lady Elaine och min far är sir Lancelot.
Jag söker någon som kan försvara kung Arthurs rike.
Men han måste vara renhjärtad.
Ni har hittat honom.
Det gick alldeles för enkelt.
-Är det här vad du vill? -Det handlar om vad du vill.
Det här är din chans att få uppleva ett sista stort äventyr.
-Jag borde ha förstått. -Skydda din mor, Galahad!
Mina herrar, mina damer, rikets riddare. . .
Jag ska snart söka efter den heliga Graal.
Någon måste skydda riket och drottningen när jag är borta.
-Det vore en ära. -Du vet att jag behöver dig, Gawain.
-Jag borde få ställa upp. -Du är för gammal.
Javisst är han det, men inte jag.
Ers majestät, jag går i god för sir Lancelot av Sjön.
-Han vill deltaga i torneringen. -Visst, Merlin.
Det blir Gawain eller Lancelot.
Lancelot av Sjön vinner. Han är den främste och ädlaste av riddarna.
-Visst är han stilig? -Ja. . .
-Vad sa du? -Ingenting.
Ers majestät, jag erbjuder mitt svärd och mitt liv.
Som mästare ska Lancelot. . .
Hur är det med honom?
Någorlunda, med tanke på att spetsen sitter kvar.
Det pågår en lärd diskussion om hur vi ska dra ut den.
Frågan är om vi ska dra åt vänster eller höger.
-Kan jag göra något för er? -Håll min hand.
Planeterna Venus och Uranus får störst inflytande.
Prata inte så mycket - sätt igång!
-Vi måste diskutera saken först. -Det här är viktiga saker.
Behandlar vi en riddare för en bruten arm, så dör han av det.
Nu räcker det!
Lancelot. . .är du redo?
Gör det, Gawain.
-Farväl, Merlin. -Farväl, Arthur. Kom tillbaka till oss.
De sökte efter drömmar. . .skuggor.
Men om jag hade sagt det, skulle de inte ha lyssnat.
Åren gick. . . Ett år övergick i ett annat. . .och ett annat.
Om ni inte slutar darra, kanske jag missar och dödar er.
Allt annat än perfekt. . .
Nu räcker det, Mordred.
Bli inte så ivrig, då förlorar du kontrollen.
-Varför skjuter du på Mab och Frik? -Hoppas att det inte är personligt. . .
-Han tycker om dig. -Undrar vad som hänt annars. . .
Sluta nu, mor. Tant Mab förstår. - Eller hur?
Naturligtvis. Du testade dig själv. Kom och sätt dig hos mig.
Du är min favorit, men du måste rikta din ilska.
-Mot Arthur? -Ja, och Merlin.
Du ser blek ut, du äter för lite.
-Jag har redan tio mäns styrka. -Gör som hon säger.
Och gör något åt ditt hår.
-Ja, mor. -Det är bra.
-Arbetet går alldeles för långsamt. -Ni ändrar ju er hela tiden.
-Jag gör mitt bästa. -Det krävs mer än så.
Hur ska det gå till?
-Är ni ensam? -Merlin följer mig som en skugga.
Varför gör inte du det? Du är ju min mästare.
När jag är nära er skenar mitt hjärta iväg.
Det är farligt. . .
Vi kanske ska vara tacksamma för min skugga.
-Vad är det, Merlin? -Väggarna viskar, Guinevere.
-Hör du inte dem? -Nej.
-Vad säger de? -Att du står sir Lancelot för nära.
-Tror du på såna viskningar? -Jag har sett era blickar.
Jag bryr mig inte om vad andra tycker, jag är drottning.
Därför måste du vara extra försiktig. I det fallet kan jag inte skydda dig.
Du är så vacker.
Jag borde hoppa, kasta mig ut.
Då hoppar jag också.
Jag kan inte leva utan dig.
Det är inte sant! Lancelot skulle inte. . . !
Tant? Du ser oerhört nöjd ut med dig själv.
Vad har du gjort? Något förfärligt?
Berätta, det är säkert jättebra.
Jag har sett till att Elaine vet att Lancelot och Guinevere är ett par.
Så utsökt. . .
-Är det inte. . .Iite ovärdigt av oss? -Ovärdigt?
Vad betyder det, mor?
-Det har jag glömt. Vad betyder det? -Ja, det är ovärdigt.
Men jag gillar inte att få det påtalat.
Jag varnade er, men ni lyssnade inte.
Vad har hänt?
Elaine. . . Hur dog hon?
Hon dog av brustet hjärta. På grund av dig.
Jag är ledsen.
Jag dömde dem för hårt.
Jag var medskyldig, jag hade ju valt Lancelot.
Jag önskar att jag hade sagt det. Det kunde ha gjort det hela lättare.
Goda nyheter, Nimue! Arthur kommer hem.
-Hittade han den heliga Graal? -Nej, men han kommer hem.
Han borde aldrig ha gett sig av.
Då är Merlin fri att leva sitt eget liv.
Ja. . .och han borde leva det med dig.
Du hör hemma hos Merlin.
Gud vill inte ha dig när du älskar en annan.
Det här borde jag inte säga. . .
Tron är givetvis det högsta, men kärlek är ännu bättre.
Försiktigt, trapporna är hala.
-Vart ska vi? -Till mitt land - magins land.
-Får jag trolla fram monster? -Om du vill.
Men det blir inte bara lek. Arthur återvänder, jag måste lära dig saker.
-Följer mor med? -Nej, vi behöver inte henne längre.
-Vart för du min son? -Tiden är inne.
-Jag måste göra honom redo. -Du tar honom inte, han är min son.
Jag gav honom kärlek, du gav honom leksaker.
-Jag gav honom liv. -Jag släpper honom aldrig!
Det där var listigt.
Min älskade. . .
Älskade Frik. . .
Är jag fortfarande vacker?
Obeskrivligt. . .
-Är jag? -Ja. . .obeskrivligt.
-Du dödade henne! -Hon kanske halkade.
Men vad spelar det för roll? Nu måste vi ge oss av.
Din elaka gamla häxa! Må Gud förbarma sig över din själ.
-Allt annat har han ju struntat i. -Varför är alla plötsligt emot mig?
Jag lämnar dig i din förtvivlan - men utan magiska krafter.
Nu får du vandra runt i världen, ful och ensam-
-som om du vore en människa.
Hej då, Frik. Jag ska sakna dig.
Nej, förresten. . .
-Varför dödade du inte honom? -För att det var vad han ville.
Camelot är färdigbyggt. Lancelot höll sitt löfte.
-Vi måste rida in med fanan högt. -Absolut, Gawain.
Höj era fanor och var stolta! Vi är hemma!
-Var är alla? -Det är något som är fel.
Vad är det här för mottagande?
Vad står på?
Guinevere. . .
Var är Merlin? Och Lancelot?
Det kan jag berätta.
-Vem fan är du? -Talande uttryck. . . "Vem fan. . .?"
På pricken. . . Vem fan. . .
-Känner du inte igen mig? -Nej, borde jag det?
Det känns. . .i hjärtat.
Där brukar jag inte vara sårbar.
Jag känner igen dig. . .far.
Jag är din son Mordred!
Morgan le Fay. . .är din mor.
Nej, hon var. Hon befinner sig i en bättre värld.
Hon sover ensam till slut. En stor förlust.
Ena dagen skrattade hon, nästa var hon borta. . .
. . .som en sommarbris, mitt i livet. . . Etcetera och så vidare.
-Därför är jag här. -Jag förstår inte.
För att skydda dina intressen. De sammanfaller nämligen med mina.
Medan du var bortrest i ditt andliga sökande efter själslig rening. . .
. . .så blev du bedragen.
-Nu räcker det! -Nej, nu ska sanningen fram.
Det är fel tillfälle!
Lancelot bedrog dig med drottningen - eller kanske rättare sagt tvärtom.
-Hursomhelst så blev du bedragen. -Detta är fel plats att prata om det.
-Är det sant? -Vi måste prata i lugn och ro. . .
Är det sant?
-Du har ingen rätt att vara här. -Jo, det här angår oss alla.
-Hur kunde du? -Du lämnade mig ensam i flera år.
Hur tror du det kändes att få veta att du har barn med Morgan le Fay?
Det här börjar bli hemskt personligt.
Ni glömmer att det rör hela riket.
Det handlar om landsförräderi. - Eller hur, mina herrar?
Jag ser det inte som landsförräderi.
Hon bedrog mig, ingen annan.
Nej, Mordred har rätt. Ni är vår kung, alltså är det landsförräderi.
Då måste vi döma henne till döden.
Sån är lagen!
Mina herrar, vi bör låta nåd gå före rätt.
Religionen påbjuder det. "Den som är utan synd, han kaste första stenen."
Jag vet att jag har syndat och det har nog ni också.
Jag måste erkänna att jag har syndat lite grann.
Så ni ursäktar henne för att hon är drottning?
-För att hon är människa. -Nej, för att hon är Arthurs hustru.
Ska vi ha olika lagar för härskare och undersåtar?
Arthur, jag trodde att Camelot var annorlunda.
-Det är det. -Visa då att du menar det!
Merlin, vad ska jag göra?
I slutändan måste ni upprätthålla lagen.
Guinevere åtalas för landsförräderi.
Ett utmärkt beslut, både rimligt och rättvist.
-Nu roar vi oss. -Du ska lämna Camelot!
Men far, jag kom ju nyss. Nu kan vi prata gamla minnen. . .
-Få tyst på honom! -Det menar du inte.
Jag är din älskade son, din ende arvinge. . .
-Jag vill slippa se dig! -Ta emot mig. . .
-. . .annars tar jag vad som är mitt. -Grip honom!
Sitt kvar, jag hittar ut själv.
Jag ska krossa dig, far - och din älskade trollkarl kan inte rädda dig.
Mab!
Här är jag, Nimue.
För många år sen gav du mig ett löfte. Håller du det?
Ja. Men varför har du ändrat dig?
Kungen har kommit hem, så Merlin kan vara hos mig.
Jag har insett att det enda jag vill ha är Merlin.
Lever ni tillsammans på en plats som jag väljer?
Om du återställer mig.
Jag måste varna dig.
När du väl är där kommer du aldrig därifrån.
-Kommer han dit? -Ja.
Gör det då, Mab.
Jag klarar inte att se på. Det var jag som syndade, inte hon.
Det brinner, det är för sent!
Det är Lancelot!
Kom!
Lancelot väntade alltid in i det sista.
Och vad jag minns så blev det alltid fel.
Gudskelov. . .
Lancelot och Guinevere red ut ur berättelsen. . .och blev legender.
-Vad menas med det här? -Du lurade oss.
Du dömde drottningen till döden, men lät trollkarlen rädda henne.
Du vågade inte frige henne själv.
Det är sant, det borde jag ha gjort.
-Vi lever under olika lagar. -Så kan vi inte ha det!
Hörde du? De vill inte ha det så.
Jag uppmanar alla att samlas kring frihetens fana!
-Du överraskade mig, far. -Jag vet hur det känns. . .
Mina herrar. . .det är färdigpratat.
De som hyllar rättvisan följer med mig.
Vem där? Fader Abbot?
Jag har ridit hela natten. Nimue är försvunnen.
Men hon hälsade att hon väntar på dig vid magins port.
-Du ljuger. -Hur kan du säga så?
Du ljuger!
Bra att du inte har glömt allt jag lärde dig.
Jag har inte glömt något - och Frik lärde mig.
Nämn inte uslingens namn! Han har lämnat sin tjänst.
Hursomhelst. . . Nimue har försvunnit.
Och hon vill att du kommer till henne när du är redo.
Merlin, mina adelsmän vill inte att du hjälper oss mot Mordred.
De säger att om du kommer så följer de inte mig.
-Vad ska du göra nu? -Slå igen böckerna, bryta trollspöt. . .
. . .och dra mig tillbaka.
Jag har mycket kvar att uppleva och en chans att få göra det.
-Nimue? -Jag ska träffa henne nu.
-Klarar du av Mordred? -Det är bara ännu en strid. . .
Och vi har rätten på vår sida.
Jag är stolt över dig, Arthur.
Oroa dig inte för mig, Merlin. Jag har Excalibur.
Hejsan. . .
Nimue!
Merlin. . .jag är här.
Titta. . .
Titta var vi är.
Kom. . .
Vänta. . .
Det här är Mabs skapelse.
Glöm henne. Vi har redan slösat bort så mycket av våra liv.
Nu är det vår tur. Har du inte alltid velat det?
-Gawain, vilken trevlig överraskning. -Snacka inte, slåss i stället.
Jag trodde att du ville prata lite innan du dog - men som du vill. . .
Mordred!
-Far! -Duktig pojke. . .
Då så, Mordred.
Hejsan. . .far.
Avgörandets stund är inne.
Tja, då är vi åtminstone överens om en sak.
Vet du. . .jag tror inte att vi hade blivit en särskilt lycklig familj.
Vad är det?
Jag hörde ett skrik.
Jag hörde ingenting.
Det var stridsrop.
-Arthur och Mordred. -Nej. . .det angår inte oss.
Jag är ledsen, Mordred.
Låt bli, far. Ännu en synd. . .
Då dödar du din egen son.
Mordred! ! !
Arthur är döende. Jag måste bege mig dit.
-Jag kommer snart tillbaka. -Jag ska vänta på dig. . .alltid.
Mycket snart, det svär jag på!
Nej!
Nimue!
Varför sa du inget?!
Jag visste att vi aldrig skulle ses igen.
Jag kan inte rädda dig.
Dö inte, Mordred.
Dö, kära Mab. . .är det sista jag ska göra.
Gamle vän. . .
Jag visste att du skulle komma.
-Hur är det, Arthur? -Det har varit bättre.
Merlin. . . kasta svärdet i sjön.
Ingen får komma över det.
Ge dig av, Merlin.
Vila i frid, min son. Det var rätt person som fick Excalibur.
Ta tillbaka det!
Du ljög för mig!
Jag ljög inte, Merlin.
Jag sa att svaret fanns i Joyous Gard.
Det var där jag hittade Lancelot.
-Det var inte Lancelot, eller hur? -Det var pojken. . .Galahad.
Det är mänskligt att fela, Merlin, och du är till hälften människa.
Den bästa hälften.
Farväl, Merlin. Min syster Mab hade rätt i en sak:
När vi glöms bort så upphör vi att existera.
-Vad gör du här, Frik? -Bryter mot mina principer.
Jag har alltid ansett det är bättre att vara feg ibland än död för evigt.
Och ändå strider jag. Dessutom på det godas sida, vilket är ännu värre.
-Och Mab? -Jag sa faktiskt upp mig.
Om ni ska ge er på henne så behöver ni hjälp.
-Jag visste att du var här. -Ska du bevittna min slutliga triumf?
Nej, din slutgiltiga undergång.
Du har alltid varit en drömmare. Nu ska vi se. . .
Du har förlorat Arthur, striden, din stora kärlek. . .
-Striden är inte över än. -Du kan inte vinna.
-Hon är sårbar nu. . . -Vad gör förrädaren här?
Efter alla år hos er var det ganska elakt sagt.
-Och värre ska det bli. . . ! -Jag måste tyvärr gå.
-Mordred är död. -Då har ingen något att förlora.
Nu står striden bara mellan oss två.
Jag ska visa dig hur svag jag är.
Min styrka må vara sviktande. . .
. . .men de där stackarna rår jag fortfarande på.
Vad ska ni göra? Använda svärd och yxor mot mig?
Nej, Mab. . .vi ska bara glömma dig.
Merlin. . .vad gör du?
Du kan inte skada eller skrämma oss, du betyder ingenting längre.
Vi glömmer dig, drottning Mab.
Gå till din syster i sjön. . . och bli bortglömd.
Se på mig.
Se på mig!
Frik!
Merlin!
Glöm mig inte, Merlin. Jag älskar dig. . .som en son.
Jag hade vunnit. Jag försökte le. . .
. . .men det var ett tomt leende.
Inombords kände jag bara sorg och fasa, och hur allt varit förgäves.
Alla jag hade älskat och alla som älskat mig. . .var borta.
Sen återvände Galahad med den heliga Graal och våren. . .
. . .och jorden blev bördig igen. Tiden av mörker och död var till ända.
Och detsamma gäller min berättelse.
Om berättelsen har roat eller hänfört-
-kan ni visa er uppskattning på det sätt ni finner lämpligt-
-men helst med pengar.
Mäster Merlin, hittade ni Nimue?
Nej, varken henne eller grottan.
Kan ni fortfarande trolla?
Nej, det har jag slutat med. Dessutom tror ingen på sånt längre.
Tack. Nu är det slut, det finns inget mer att berätta.
-Så minns inte jag det. . . -Frik? Är det du?
Ja, det är jag.
Det var verkligen en bra berättelse, hemskt spännande.
Men du hoppade över vissa delar. . .
Den går hem bättre då, dessutom hade de inte trott på mig.
Hur har du det i den här världen?
Det finns alltid behov av duktiga betjänter-
-och jag har alltid varit en av de bästa.
Det är inte möjligt. . .?! Jo, det är sir Rupert.
Jag hittade honom på en äng och vi började prata gamla minnen.
-Borde inte du vara död? -Nej, det är lite trollkarl i mig också.
-Just det, ja. . . Nimue. -Vad är det med henne?
Inget särskilt, men hon frågade om dig när vi sågs i förra månaden.
Jag förstår inte. Vad hände?
När Mab försvann försvagades hennes förbannelser-
-och Nimue blev fri.
-Var är hon, Frik? -Det vet sir Rupert.
-Tack, gamle vän. -Tacka inte, jag älskar lyckliga slut.
Merlin. . .
Käraste. . .
-Frik hittade dig. . . -Jag trodde aldrig vi skulle ses igen.
Så många år har gått förlorade.
Du har blivit äldre.
Du också.
-Spelar det någon roll? -Nej, inte nu längre.
-Men. . . -Vad då?
Jag kan nog en sista trollkonst.
Nu kan jag inga fler. Här tar magin slut.